Вересень

Картка 1. «Лялька з відбитою ручкою»

Інформація для вихователя

Мета: виховувати в дітей шанобливе ставлення до старих речей; ознайомити з правом на повагу.

План

1. Читання оповідання В. Сухомлинського «Лялька з відбитою ручкою».

2. Бесіда за змістом оповідання.

— Хто був у дівчинки?

— Що з нею трапилось? Як дівчинка турбувалася про ляльку?

— Що принесла з крамниці мама?

— Якою була нова лялька?

— Як дівчинка гралась з нею?

— Що почула дівчинка? Чому заплакала лялька Зоя?

— Чи стало соромно дівчинці перед лялькою? Що вона зробила?

3. Переказ оповідання за схемою.

Оповідання

Була в дівчинки лялька. Якось вона впала, і в неї відбилася ручка. Дівчинка стала їй перев’язувати рану. Щодня бинтувала, обережно зав’язувала. І лялька Зоя усміхалась — їй подобались турботи дівчинки.

Та ось мама принесла дівчинці з крамниці нову ляльку, Ліну. В розкішному блакитному платті, з великою русою косою. Пальчики в ляльки тоненькі. На пальці — перстень. Очі розплющуються і заплющуються. Покладе дівчинка ляльку — вона каже: «На добраніч!». Підведе її — каже: «Доброго ранку!».

Цілий день не розлучалася дівчинка з Ліною. Розплела косу, вплела нові стрічки. Поклала Ліну в ліжечко — і вона сказала: «На добраніч!».

Коли чує дівчинка: хтось тихенько плаче. Та це ж Зоя. Дівчинка поклала її на канапу лицем до стіни та й забула. Зої стало прикро: відчула вона себе самотньою і заплакала.

Соромно стало дівчинці. Підняла вона Зою, пригорнула до серця, поцілувала. Перев’язала покалічену ручку. Усміхнулася тоді Зоя, розтулила губки й щось прошепотіла. Це вона сказала дівчинці:

— Я ж твоя, правда? Не забувай мене ніколи.

Повна версія книги доступна за посиланням: online посилання.